INAUGURADA LA EXPOSICIÓN DE ESTER GALDÓN
posted by repavalde @ 9:46 AMNoticias de Valderrobres: INAUGURADA LA EXPOSICIÓN DE ESTER GALDÓN.
posted by repavalde @ 9:46 AMNoticias de Valderrobres: INAUGURADA LA EXPOSICIÓN DE ESTER GALDÓN.
Amfitrió: |
Casa Amatller en colaboracion con Encants del Matarranya
|
Tipus: | |
Xarxa: |
Global
|
Preu: |
Entrada gratuita
|
Data: |
dimarts, 22 / setembre / 2009
|
Hora: |
19:00 – 20:30
|
Lloc: |
Casa Amatller, Barcelona
|
Adreça: |
Passeig de Gracia 41
|
Telèfon: |
34934877217
|
Correu electrònic: |
Pablo José Jodra Arilla, Zoólogo aragonés licenciado en la Universidad de Barcelona, nos explicará porqué acercarse a las montañas del Matarraña a practicar Avistamiento de Fauna silvestre mediterránea.
Dado que las plazas son limitadas, es imprescindible que nos confirme su asistencia llamando al Telf. 978 890 723 ó bien mediante el correo electrónico siguiente: info@encantsdelmatarranya.com.
mitjançantFacebook | Alicientes del turismo de observación de aves en el Matarraña.
Jorge Pérez Lorenzo (Kapi) blog personal: Ya está el nuevo disco fabricándose.
Aragó, Catalunya i el País Valencià han discutit sobre el recorregut de l’Autovia 68. Saragossa és un pol d’atracció menor, però central, entre la costa catalana, la “Y basca” i la capital del regne. Lo recorregut entre Saragossa i Alcanyís no s’ha discutit. Però en arribar a les Ventes de Valdealgorfa los de la Corona d’Aragó no es posen d’acord. I no es posen d’acord perquè és històric, esperable, habitual i pronosticable que mai mos posarem d’acord.
Les elits polítiques valencianes diuen “’eixida per Vinaròs”. Per tres raons de pes: perquè Vinaròs és valencià, perquè el govern valencià és del PP i perquè fent defensar posicions contràries a dos govern autonòmics socialistes pot fer la pinça al govern estatal. Catalunya diu “eixida per Tarragona”. Per dues raons: perquè Tarragona és catalana i perquè Catalunya és catalana. I el tercer en disputa, Aragó, diu “eixida per Vinaròs”. Tant clar ho té que suma quatre raons: perquè Vinaròs no és català, perquè Tarragona és catalana, perquè el govern valencià no és català i perquè el govern català és català. Com dirie Sabina, “nos sobran los motivos”. Fora conyes, tot l’arc parlamentari aragonès, des de la seua ala dreta espanyolista fins l’ala esquerra aragonesista, no vol fer passar l’autovia per Salou. Com s’entén que no vulguen baixar rapidet a l’apartament de la platja?
Des del Matarranya, m’encante la idea d’obrir un nou pol d’atracció econòmica a les abandonades Terres de l’Ebre, i obrir-me el món passant per Morella. La potencialitat econòmica de Vinaròs –Amposta – Tortosa és forta. A més, lo govern català està reparant lo greuge històric en que havie deixat la carretera Vall-de-roures – Tortosa. Així que escomencen a construir-se unes Terres de l’Ebre potents que enllaçon millor Castelló en Tarragona, València en Barcelona, i per tant, lo Matarranya en lo món.
Viles i Gents :: Autovia del Matarranya :: September :: 2009.
3. Notícies dimarts, 15 de setembre de 2009 | Comentaris
Tota la seua òbra, i tot el process de segueix…podeu trobar-ho al seu web:
3. Notícies dimecres, 16 de setembre de 2009 | Comentaris
FUENTESPALDA
Setembre 3, 2009
Posted by esmolet under Articles, Viles i Gents
Leave a Comment
(Publicat a La Comarca, l’11 de setembre de 2009)
Aquest agost m’ha permès compartir una mica més de temps amb la meua filla gran. Ja és a l’adolescència, la qual cosa suposa rebel·lió contra tot allò que ve dels pares. Per això s’agraeixen aquests moments de calma en què no cal estar negociant-t’ho tot. Per exemple, els viatges d’Alcanyís a Torredarques, quan la perspectiva de la festa major tot ho endolceix. Poso música, generalment d’aquests grups joves que empren el català a les seues composicions. Em meravella constatar com, malgrat el retrocés social de la nostra llengua, hi ha aquests músics que fan cançons d’una qualitat tan insultant. Em meravella també, però negativament, com són absolutament ignorats pels mitjans de més enllà del Principat. Com si no existissin. Com si no fossin espanyols.
Però bé, aquest article té un objecte més personal que la repetitiva reivindicació cultural. Algunes d’aquestes lletres de Sanjosex o Manel descriuen un món que m’evoca situacions viscudes, abocant-me irresistiblement a la nostàlgia. Tanmateix, quan remuntem la Vall de Lluna i veig ma filla de quinze anys al seient del costat, em ve tot el pes del DNI al damunt. El meu temps ha passat, navegant a tot drap cap a la cinquantena. En canvi allà hi ha l’adolescent que és a les portes de viure allò del què parlen les cançons. D’aquí molt poc sentirà el cansament de “les mitgeres al descobert” de Barcelona i s’encaterinarà d’algun estranger d’accent estrany i “castellà sorprenentment fluid”.
Més enllà del trencall de la Sorollera es veu la bola de foc del ponent atenyent les carenes del Maestrat. La vida segueix, i com diu en Desideri en un bell poema,
«Elles viuran per mi
i els seus fills, si és que en tenen,
viuran per mi i per elles».
Setembre 3, 2009
Posted by esmolet under Articles, L’esmolet
Leave a Comment
(Temps de Franja núm.89, columna «L’Esmolet», setembre de 2009)
He seguit amb interès l’anada i vinguda d’articles sobre el fenomen literari de Millenium. Des del columnista que es vantava de no haver-se’ls llegit, fins el què, des de l’humil secció de les «cartes al director», defensava l’obra d’en Larsson. Puc –i vull– confessar que a mi sí que m’ha agradat. De fet a casa ens ha enganxat fins al punt que es pot dir que, moltes nits, ens ficàvem al llit tots dos amb la Salander.
En contrast amb altres best seller que he llegit, aquest té alguna cosa que t’atrapa de bon principi. I això que, com han dit alguns dels opinadors, hi ha voltes que t’empasses dues-centes pàgines abans d’arribar a la part electritzant de la trama. Tanmateix hi ha alguna cosa que fa que la lectura flueixi, plaent, al llarg de tota la trilogia. Té un dels defectes dels èxits literaris: personatges súper bons i dolents ben dolents; però els bons ho són de manera amable, com ho són els bons amics –aquells pels qui posaries la mà al foc. També sedueix l’eficiència dels personatges, lògica si tenim en compte que d’Escandinàvia és d’on ens arriba el millor disseny industrial. Hi ha també tota la part –potser la més important– de denúncia de la discriminació de la dona, de la corrupció del poder. I l’elogi de la lleialtat. De tot plegat en resulta un còctel d’allò més addictiu. Llàstima que en Larsson morís de manera tan sobtada! Què se n’hauria fet de la Salander?
03/09/09
06/08/09
(Publicat al Diario de Teruel, el dissabte dia 29 del 2009)
El dia 15 d’agost ens hi varem reunir a Bellmunt un grup nombrós de persones, la majoria de la pròpia vila, és clar, per llegir el llibre Si les pedres parlaren… d’en Jesús Pallarès i jo mateix. No faré una crònica de la jornada, entre altres raons, perquè ja va estar feta al seu moment, en alguns mitjans de comunicació i blocs personals diversos. El meu interès en escriure aquestes línies, en primer lloc, és el d’agrair en Ramon Mur la dedicació, l’entusiasme i el savoir faire en aquests tipus d’actes. L’any passat va marcar l’inici de les jornades de lectura amb el llibre El porvenir de mi pueblo de Juan Pío Membrado. Segons em va comentar ja té mig pensada la jornada de l’any vinent.
Em plau comentar també que vaig tenir un munt de sorpreses segons s’hi anaven llegint els poemes, tant en català com en castellà: alguns d’ells que en considerava magres de contingut i menys encara irònics o graciosos, rebien aplaudiments amb els rostres explícitament somrients. A la inversa, uns altres que havia escrit amb un volgut animus jocandi, passaven força desapercebuts. Alguns altres més, els quals sense arribar a la irreverència expressa, però fora d’allò que s’entén com reverible, produïen complaença entren les oients entrades en anys i de conviccions explícitament catòliques —havien arribat d’escoltar missa.
No voldria deixar-me al tinter l’esplèndida lectura que van fer en català dues o tres persones, habituals estiuejants de Bellmunt i nascudes a la vila, que mai s’havien destacat per la defensa de la unitat del català; més encara, semblaven tenir tendències clares envers el castellanisme. El primer sorprès va estar el mateix Ramón Mur. I jo més encara de la bona dicció en català d’en Ramón i del obert, fluid i estudiat català de la Codonyera de la Elsa i del Germán, joves germans codonyerencs, amb la joia dels seus pares. Una petita confidència: no m’estranyaria gens ni mica que l’amic Ramon s’animés un dia d’aquets a sorprendre’ns amb algun petit escrit en català.
La lectora de més edat, ultrapassava els noranta anys i la més jove, potser no arribava al set. Moltes gràcies als bellmuntans, especialment als membres de l’associació cultural Amigos del Mezquín.
José Miguel Gràcia
mitjançantViles i Gents :: Diada de lectura a Bellmunt :: September :: 2009.
SÁBADO, 5 DE SEPTIEMBRE
17.00 horas
V Encuentro de morra del Bajo Aragón Histórico en el pabellón municipal.
Cuota por participación: 25 € pareja.
Premios de 600, 300 y 150 €.
19.00 horas
Chocolatada para los niños que asistan al espectáculo taurino.
20.00 horas
“Rodeo en su salsa de Cuba” en la Plaza de Toros.
DOMINGO, 6 DE SEPTIEMBRE
17.00 horas
Festival taurino sin muerte, a cargo de los alumnos de la Escuela Taurina de Zaragoza, en la plaza de toros.
Se torearán 6 becerros para 3 alumnos.
posted by repavalde @ 8:16 AM
Noticias de Valderrobres: PROGRAMACIÓN DE LAS FERIAS DE SEPTIEMBRE DE 2009.
ZARAGOZA, 31 Ago. (EUROPA PRESS) –
El Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (Adif) ha modernizado la infraestructura ferroviaria en el tramo Fayón-Ribarroja de Ebro, de la línea Barcelona-Caspe-Zaragoza, obras que se iniciaron el pasado día 21 de agosto y tienen un importe de 252.309 euros.
Los trabajos han consistido en la renovación de 810 metros de vía que discurren en túnel, mediante el montaje de nuevo carril, traviesas y sujeciones, ha informado Adif en un comunicado.
Esto ha permitido mejorar los parámetros geométricos de la vía; aumentar el confort, la seguridad y la regularidad de las circulaciones, y optimizar el mantenimiento de la infraestructura, han agregado las mismas fuentes.
La conclusión de las obras ha hecho posible recuperar, a partir de las 13.15 horas de hoy, el servicio habitual de los trenes de media distancia que circulan en el trayecto Móra la Nova-Caspe.
El principal objetivo de esta actuación ha sido mantener en “óptimas condiciones” el estado de la vía y la calidad de rodadura, que redundará en una “significativa mejora de la eficacia y prestaciones de la explotación ferroviaria”, han indicado desde Adif.
Las actuaciones se han programado en período estival, con objeto de minimizar las afectaciones al servicio ferroviario. Además, para garantizar la movilidad de los viajeros, Renfe estableció un cambio de programación, con un servicio alternativo por carretera en el tramo afectado y, junto con Adif, reforzaron los equipos de atención al cliente y de seguridad en las estaciones afectadas.
Estos trabajos se enmarcan en el programa de actuaciones de conservación y mejora de la seguridad en la red convencional de ferrocarril incluidas en el Fondo Especial del Estado para el estímulo de la Economía y el Empleo.
Este fondo ha sido puesto en marcha por el Gobierno y está destinado a mejorar la situación coyuntural de determinados sectores estratégicos y acometer proyectos con alto impacto en la creación de empleo, han precisado desde Adif.
Asimismo, se encuadra en el plan global de inversiones que Adif está llevando para la mejora permanente de sus instalaciones e infraestructuras de la red de ancho convencional.
(Publicat al Diario de Teruel, el dissabte dia 29)
“El dia 15 d’agost ens hi varem reunir a Bellmunt un grup nombrós de persones, la majoria de la pròpia vila, és clar, per llegir el llibre Si les pedres parlaren… d’en Jesús Pallarès i jo mateix. No faré una crònica de la jornada, entre altres raons, perquè ja va estar feta al seu moment, en alguns mitjans de comunicació i blocs personals diversos. El meu interès en escriure aquestes línies, en primer lloc, és el d’agrair en Ramon Mur la dedicació, l’entusiasme i el savoir faire en aquests tipus d’actes. L’any passat va marcar l’inici de les jornades de lectura amb el llibre El porvenir de mi pueblo de Juan Pío Membrado. Segons em va comentar ja té mig pensada la jornada de l’any vinent.
Em plau comentar també que vaig tenir un munt de sorpreses segons s’hi anaven llegint els poemes, tant en català com en castellà: alguns d’ells que en considerava magres de contingut i menys encara irònics o graciosos, rebien aplaudiments amb els rostres explícitament somrients. A la inversa, uns altres que havia escrit amb un volgut animus jocandi, passaven força desapercebuts. Alguns altres més, els quals sense arribar a la irreverència expressa, però fora d’allò que s’entén com reverible, produïen complaença entren les oients entrades en anys i de conviccions explícitament catòliques —havien arribat d’escoltar missa.
No voldria deixar-me al tinter l’esplèndida lectura que van fer en català dues o tres persones, habituals estiuejants de Bellmunt i nascudes a la vila, que mai s’havien destacat per la defensa de la unitat del català; més encara, semblaven tenir tendències clares envers el castellanisme. El primer sorprès va estar el mateix Ramón Mur. I jo més encara de la bona dicció en català d’en Ramón i del obert, fluid i estudiat català de la Codonyera de la Isa i del Germán, joves germans codonyerencs, amb la joia dels seus pares. Una petita confidència: no m’estranyaria gens ni mica que l’amic Ramon s’animés un dia d’aquets a sorprendre’ns amb algun petit escrit en català.
La lectora de més edat, ultrapassava els noranta anys i la més jove, potser no arribava al set. Moltes gràcies als bellmuntans, especialment als membres de l’associació cultural Amigos de Belmonte.
José Miguel Gràcia”
Arxivat sota: Articles Lo Cresol
Caminant, escolta
Caminant que passes
per la nostra terra:
escolta el cant
de la veu nostra,
escolta el crit
del nostre cor:
som d’Aragó.
La llengua que tenim és catalana
i mos uneix,
mos agermana, amb el país veí.
Entén-ho bé:
som d’Aragó.
Les llengües
no saben
de fronteres.
Parlen
de cor a cor
abocant sentiments,
agermanen pobles
que interesos innobles
voldrien separar.
Som d’Aragó
i parlem català,
caminant.
Teresa Jassà. Pres de Màrio Sasot, Joglars de Frontera, Govern d’Aragó, 1997, p. 199.
Social Widgets powered by AB-WebLog.com.